Oponentský  posudek bakalářské práce
Název práce: Sókratés
Autor práce: Lenka Kavková
Obor studia: Pedagogika volného času
Posudek vypracoval: Doc. Daniel Heider, Ph.D.
Datum: 13. 5. 2022

Bakalářská práce „Sókratés“ Lenky Kavkové nese lapidární titul „Sókratés“. Práce představuje různé pohledy na postavu antického filosofa, který, jak známo, po sobě nezanechal žádné písemnosti. Bakalariantka předkládá perspektivu čtyř antických autorů. Jedná se o svědectví Platóna (představené především v jeho raných dialozích), memoáry historika a filosofa Xenofóna obsažené v jeho knize „Vzpomínky na Sókrata“, zprávy dramatika a autora komedií Aristofana, a konečně údaje, které se nám dochovaly z textů Aristotela. Zatímco Platónova, Xenofónova a Aristotelova svědectví jsou označována jako „idealizující“, Aristofanův pohled autorka považuje za „sarkastický“. Bakalariantka uvádí také některé „posudky“ od současných, a to jak domácích, tak zahraničních historiků filosofie (Störig, Tretera, Fischer, Vlastos, aj.). Autorka také předkládá stručnou informaci o životě a díle antických interpretů Sókrata. Na závěr prezentuje svůj vlastní pohled na osobnost Sókrata a uvádí stručně některé základní rysy jeho filosofie.
Práce je napsána a strukturována jasně a přehledně. Pracuje s poměrně dostatečným počtem zdrojů, a to nejen českých, ale i zahraničních. Z mnoha ohledů je však nedostačující. Obsahuje řadu triviálních tvrzení: „Sokrátes byl v první řadě moudrý člověk“, str. 33-34; „… pravděpodobně šlo o nesmírně inteligentního člověka …“, str. 34; „… se snažil motivovat k tomu, aby lidé více přemýšleli“, ibid.; používá až příliš často hovorový styl: „… tendence předávat prostřednictvím dialogů s různými lidmi různá moudra“, „vystoupit z komfortní zóny“, str. 34;  „Pakliže se člověk pozastaví nad jednotlivými „tiskovými“ mluvčími Sókrata…“, str. 30; některé formulace jsou pak nešťastné a nejasné: „Ve svých rozhovorech se střetával s lidmi, kteří měli problém duševního charakteru…“, str. 31-2; „Sókrates je v těchto dialozích představen, jako by velmi málo hledal nějaké vědomí, ale vždy upozornil na něco, co jiní považovali za vědění.“ 
Za hlavní nedostatek práce považujeme to, že obsahuje naprosté minimum filosofie. Je spíše popisnou koláží biografických informací o Sókratově postavě. Spíše než prací z filosofie se jedná nanejvýš o pokus o rekonstrukci psychologického profilu Sókratovy osobnosti. Fragmentární a povrchní zmínky o filosofii lze najít snad jen v kapitole 6 „Sókrates dle vybraných následovníků vs. dle autorky“. Čtenář se ale nedozví odpověď na žádnou z těchto otázek: Proč Aristotelés kritizoval Sókratův etický intelektualismus? Proč Sókrates (podobně jako Ježíš) nic nenapsal? Proč používal ironii? Do jaké míry lze rozlišit to, co je Platónovou interpretací, a co je názorem samotného Sókrata? Autorčin postoj se v závěru, poněkud triviálně, omezuje na konstatování subjektivity pohledu toho kterého interpreta Sókrata. 
Abychom mohli práci označit za splňující alespoň stupeň „prospěla“, bude třeba, aby autorka tento „filosofický nedostatek“ při obhajobě odstranila.
Doc. Daniel Heider, Ph.D.