Oponentský posudek bakalářské práce
Název práce: Pojetí substance u Locka
Autor práce: Bc. Michal Podpěra
Obor studia: Filosofie
Posudek vypracoval: doc. Daniel Heider, Ph.D.
Datum: 2.7. 2023

Ve své práci se Michal Podpěra věnuje tématu substance u Johna Locka. Práce je členěna na šest částí. V první části autor nastiňuje „Stručné dějiny pojmu substance“, přičemž se zabývá především Aristotelovým a Descartovým pojetím. V druhé části stručně představuje některé momenty Lockova života, a uvádí některé typické rysy Lockovy doby (rozvoj přírodních věd, anglický anti-katolicismus). V třetí části diplomant předkládá Lockovu teorii substance, kterou anglický myslitel rozpracovává na různých místech svého Eseje o lidském rozumu. Ve čtvrté části autor zmiňuje některé kritiky Lockova pojetí (Leibniz, John Sergeant, George Berkeley). V páté části pak srovnává Lockovu koncepci s alternativním modelem poznání substance Františka Suáreze. V poslední části shrnuje základní body své práce.  
Zvolené téma je nepochybně důležité, a to jak z historického, tak systematického hlediska. Na práci je třeba ocenit, že se autor „prokousal“ relevantními, a ne vždy zcela jasnými pasážemi Lockova Eseje k problematice substance. Stejně je třeba hodnotit pozitivně, že zohlednil poměrně širokou škálu sekundární literatury k tématu. Ve své obecnosti autor správně upozorňuje na nominalistický a skeptický rozměr Lockovy filosofie (o substanci nelze říct co je). Nicméně nedostatky práce nejsou méně patrné. Přestože vedoucí práce dvakrát autorovi práci vrátil s velkým množstvím kritických poznámek, ne všechny byly do práce zaneseny. Kromě toho, autor práci odevzdal na poslední chvíli bez toho, že by ji ještě jednou zaslal školiteli. Ukazuje se, že další přehlédnutí, a následné dopracování, bylo nutné. Autor v práci používá řadu klišé, které lze najít v přehledech dějin filosofie a encyklopediích, které vyšly před rokem 1989 (podstatná determinace teorie praxí, anti-náboženská rétorika, apod.), které v kontextu teoretického tématu substance ne vždy jsou zcela relevantní. Práce obsahuje mnoho nejasných a protiřečících vyjádření (níže viz vzorek těchto formulací).  
Podrobnější výčet nejasných, nepravdivých a protiřečících formulací přenecháváme oponentovi práce. V tomto posudku se omezíme na příklad těchto problematických formulací, které se nacházejí v jednom odstavci páté části „Alternativní model poznání substance: František Suárez“. 
Na str.  79 kol. této části kol. Podpěra říká následující: „Rozumové mohutnosti substancí nebo také senzibilie jsou přístupné buď jednomu našemu konkrétnímu smyslu, nebo více smyslům. Jsou to určité rysy předmětů, vlastně akcidenty, které spadají do jedné z devíti kategorií, především ale do kategorie kvality a kvantity. Pro některé scholastiky byly kategorie různé mody jedné jediné věci, a to substance … Akcident je tedy pouhým modem substance. Pokud poznám aktuální akcident, ihned poznám substanci. To platí i o poznávání duše. Pokud poznám nějaký akt, nebo smyslovou mohutnost, jež způsobila duše, jedná se o akcident duše a hned tím získám i poznání celé duše. Suaréz se k tomu hlásí a nepředpokládá, že deset kategorií je deset typů entit. Rozlišuje především mezi skutečným rozlišováním věcí (reálná distinkce) a modálním rozlišováním věcí (modální distinkce). Sama kvantita má mnoho podob (modů). Kvantita tedy je něčím reálně odlišným od svého předmětu, ale pouze modálně. Mody nejsou akcidenty, ale akcidenty jsou samostatnou entitou. Kvantita a kvalita musejí být samostatnou entitou (Res), tedy něčím odlišným od substance a nelze je ztotožnit s mody …“.
Tato pasáž představuje hned několik nepravd a protimluvů:
i)	Je vyložený omyl tvrdit, že rozumové mohutnosti substance jsou smyslově vnímatelné předměty. 
ii)	Není pravda, že rozumové mohutnosti patří do kategorie kvantity (proč autor hovoří nejdříve o jedné kategorii, aby pak zmínil kvantitu a kvalitu?).
iii)	V jakém smyslu chápe autor pojem modu? Předpokládám, že pokud hovoří v této části o Suárezovi, pak tomu bude v kontextu jeho pojetí. Je-li tomu tak, pak rozhodně neplatí, že pro Suáreze (všechny) akcidenty jsou (jen) mody. Konec konců, níže autor sám tvrdí, že kvantita není modus, ale res.
iv)	Skutečně podle Suáreze platí, že poznáním akcidentu, ihned poznávám substanci (duši)? Níže, v souvislosti s prezentací studie Dominika Perlera „Can we know substances? Suárez on a sceptical puzzle“, z níž autor výlučně vychází v páté části práce, diplomant hovoří o diskurzivním a postupném poznání substance. Je tedy patrné, že o žádném bezprostředním v této souvislosti poznání nelze hovořit. 
v)	Co má autor na mysli tvrzením, že kvantita má řadu modů? Má na mysli dělení na spojitou a diskrétní kvantitu?
Vzhledem nejen k těmto nejasným a zavádějícím formulacím navrhujeme práci hodnotit při nejlepším známkou „dobře“. Očekáváme však, že autor tyto a jiné nejasnosti v rámci své obhajoby vyjasní. 

V Českých Budějovicích, dne 2. 7. 2023
Doc. Daniel Heider, Ph.D.